Husslavar blir aldrig gladiatorer. Nåt vi har ont om.
Nycklar, snabbt! Befria dem!
- Vi blir allt fler. - Vi behöver mer vapen.
Tack för din vänlighet. Jag har uppskattat den.
- Är det sant? Låg du med henne? - Oenomaus...
Jag vill att du dödar Gaius Claudius Glaber.
Glabers hustru ger sig av till Rom ikväll.
Dina män är mina nu.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator och Simontax
www.SweSUB.nu - Ni vet varför!
Vart för du mig?
Snälla, jag är med barn...
Nån närmar sig.
Gör som jag säger och inget annat!
Kom.
Vad gör du så långt från vägen med en så fager kvinna?
Vår gamla häst dog.
Skogen erbjuder en genväg för min hustru till Pompeji.
Ni kan råka illa ut om ni inte är försiktiga.
Spartacus och hans män anföll en vagn nyss, inte långt härifrån.
Vi kanske ska bege oss, min kära. Så vi inte råkar ut för samma sak.
Det har det visst redan gjort. Hur visste ni det?
- Vår häst, när den dog. - På vägen till Pompeji, ja.
- Har ni affärer där? - Vi säljer kött och ben.
Är du slaktare?
- Fin klänning för en sådan hustru. - Han är en gladiator! Jag är pretors...
Förlåt.
Hjälp mig!
Hjälp mig, nån!
Höj rösten igen och jag skär tungan av dig.
Säg vad du begär.
Min make ger dig vad som helst för att jag ska komma tillbaka.
Jag söker ingen lösensumma.
- Ska du beröva mig livet? - Nej. Det är inte min ensak.
- Jag kunde spetsat honom. - Han var för långt bort.
- Vet du vad jag kan och inte kan? - Jag vet mycket om den mäktiga Spartacus.
Mäktiga...?
Och vänlig och rättvis.
Jag har kikat in i ditt hjärta och vet vad det innehåller.
Du hade inte funnit innehållet behagligt om du känt mig när jag var yngre.
- Jag var mer djur än man. - Vad tämjde det vilda odjuret?
Din hustru så klart. Ursäkta...
Ta livet av Glabers hustru som han tog livet av din.
Få ett slut på hämnden...
...och med den smärtan som begäret efter den har vållat dig.
Det är mitt fel. Hade jag inte talat med Gannicus-
-hade han aldrig vetat nåt. - En oturlig felsägning.
Jag ville övertyga Gannicus om att ansluta sig till dig och jaga Spartacus.
Han är säkert i förbund med thrakern.
- Du hade väl båda två som slavar? - De var inte där samtidigt.
- De har inte träffat varandra. - Som vi vet om...
Inte för att det spelar nån roll.
Gannicus har min hustru och mitt ofödda barn.
Om hon ännu lever.
Han skulle aldrig riskera allt bara för att döda henne utanför staden.
Hon lever. Jag känner hennes hjärta slå som om det vore mitt eget.
Dina män måste söka igenom landsbygden tills hon hittas.
- Det tar månader med så få män. - Sänd bud till Rom om hjälp.
Inte ett ord ska yppas om det här utanför väggarna.
- Men Ilithyia... - Rycktes ifrån en romersk pretor.
Senaten ska inte få viska om min oförmåga att skydda min egen hustru.
Ett klokt val.
Du måste se framåt.
Pratar ni om politik? Ilithyia är en kär vän och hustru.
Hon bär ditt barn och med det ett klent band till Albinius tillgångar-
-vilket klipps av om hon inte hittas! - Jag vet vad som står på spel!
Pretor...
- Är det klart? - Alla spår av händelsen är borta.
Ingen kommer att veta om det.
Bra. Samla ihop dina män.
.Seppia, jag vill tala med dig
Jag skulle inte höja rösten mot honom på det sättet igen...
-...om du vill leva vidare i världen. - Utan Ilithyias välsignelser...
...faller jag snabbt därifrån.
Ett sånt fall tillåter jag aldrig.
Inte så länge jag uppskattar ditt sällskap.
Bra. Håll ett öga på mina axlar. Det ger en ledtråd till mitt nästa...
- Du lär dig snabbt. - Jag har fördelen...
...att bli upplärd av en gud.
Igen.
Du slåss som ett barn!
Hoppas du knullar bättre än du slåss, Harudes!
Harudes! Du avslöjar ditt uppsåt om du vrålar som en galen get!
- Vad säger han? - Att du knullar dig själv i arslet.
Nemetes! Saxa! Inta positioner.
- Ska vi använda träkäppar i strid? - Var tyst och lyssna på Oenomaus.
Jag behöver ingen undervisning. Jag vet hur man slåss.
Jag lär dig inte hur du ska slåss utan hur du ska vinna.
För att inte förslavas av romarna igen.
Första positionen. Attackera!
Nemetes har rätt. Om bristen på riktiga vapen åtminstone.
Vad i helvete?
- Har du tillfångatagit Glabers hustru? - Nej. Hon överlämnades till mig.
- Och de ska ge henne ett värdigt slut. - Be för ditt liv, hora!
Kämpar vi för det här? Att angripa en hjälplös kvinna som är med barn?
Glaber visade ingen medömkan med min hustru.
En kvinna som förtjänat den mer än varelsen som står här.
Jävla slyna!
Pengar före fitta din värdelösa dåre. Försvinn ur min åsyn.
Ställ dig upp din gamla fitta!
Stanna kvar ett tag.
- Då får vi umgås med dig. - Vad vill du ha av mig nu, syrier?
Gannicus.
En ryktbar gladiator i Capua.
Han brukar besöka det här stället, inte sant?
- Och ta del av vin och horor? - Ja, pretor.
- Jag vill tala med honom. - Han är inte här.
Det måste finnas några bland er som har orsak att dricka med honom...
...och på annat sätt förströ sig med honom.
Jag vill veta vad han talade om, och var han gömmer sig.
Och jag hoppas på en sup till och en hora på min kuk...
Låt mig fråga er igen:
Vilka av er har pratat med Gannicus?
Det var tråkigt.
Vänta! Jag såg Gannicus tala med nån!
- Vem lyssnade på hans ord? - Min slav, Marcia.
- Var är hon? - Din syrier korsfäste henne.
Jag väntar på ersättning för förlorad...
Gannicus har tagit nåt som tillhör mig!
Och jag vill se det återlämnas.
Förhör alla.
Snälla, gör inte det här...
Vädjade min hustru om samma sak? Innan romarna dödade henne?
Jag kände inte till henne. Min händer är obefläckade av dådet.
Din make kan dock inte säga det. Han dömde henne till slaveri.
- Jag tänker kräva hämnd...! - Du kan inte! Mitt barn...
Sura och jag pratade ofta om barn.
Om familjen vi skulle skaffa, som för alltid förvägrats mig.
- Nu förvägrar jag Glaber det här. - Det är ditt barn!
- Du ljuger. - Jag önskar att min tunga ljög...
...ändå talar den bitter sanning.
Menstruationen upphörde efter vårt möte i Batiatus hus...
Lucretia hade lovat Crixus. Ett grymt gyckel.
Det är ett minne som dröjer kvar, eller hur?
Av den kvällen. Av dig inuti mig.
Ja.
Likt minnet av mina händer runt din hals.
Avsluta då det du påbörjade.
Ta mitt liv och ditt barns.
Må din hustru vända dig ryggen när hon välkomnar dig i livet efter detta.
Är det sant att han var en mästare på arenan?
Jag trodde att du var med Nemetes.
För stunden.
Oenomaus verkar inte vara glad över att du är här igen.
Ja, han skulle väl inte omfamna mig.
Inte jag heller, eller att få se dig vid liv igen. Ändå är du här.
Tänk om allt var så lätt gjort.
Jag har sett bandet mellan er. Era meningsskiljaktigheter går över.
Jag vill att han värderar mig högt igen.
Att tillfångata pretorns slyna är en bra början.
En imponerande handling som garanterat hjälper oss på vägen.
Jag vill bara få slut på det.
Är det gjort?
Hon lever ännu.
Jag gör mig till Roms fiende genom att överlämna henne i dina händer.
Bara för att finna dem svaga och darrande.
Jag är inte Glaber.
Kapabel att utan betänkligheter döda en kvinna för hans brott.
Och de korsfästa kvinnorna på Capuas gator?
Torterade till döds för att de vågar viska ditt namn-
-med ögon som lyser vid tanken på frihet och uppror.
Ta hennes liv och gör slut på allt nu.
Eller se oräkneliga dö för din saks skull.
Bara böner ger ingen vägledning i dessa mörka tider.
Vi måste blicka inåt och vinna styrka ur hjärtats beslutsamhet.
Så gudarna vänder sig mot dig som mot Ilithyia?
De är alltid med oss. Deras vilja känns i varje andetag.
I varje beröring...
De leder våra händer och får oss att gå i rätt riktning.
Gaius blir glad att höra det.
Det är inte Gaius som har nyckeln till Ilithyias räddning.
Gudarna har vilselett dig. Jag har ingen armé och kan inte frambesvärja Gannicus.
Men bud från dig kan föra Varinius hit från Rom...
Gaius var mycket bestämd. Vi ska inte berätta för nån vad som hänt.
Ord fyllda av desperation.
Han vill befästa sitt namn fast livets grundvalar faller samman under honom.
Seppia.
Du sökte pretor Varinius gunst förut. Sänd bud så vinner du den.
Ett barns nyck. Sådana tankar har åsidosatts till förmån för mogna planer.
Dagen har varit lång.
Jag följer dig till sängs. Vi återkommer till ämnet i morgon.
Förlåt, jag ska inte lägga mig än. Jag går till Gaius och tröstar honom.
Är ord allt du erbjuder?
Jag är gäst i huset och vill bara tacka min generösa värd.
Det är under din värdighet, Seppia. Gudarna kommer att harmas...
Var det inte de som ryckte min bror ifrån mig?
Deras försyn som skyddade mig här?
Förstår du inte? Gudarna har lett mig på vägen till Gaius.
Just så som de fört Ilithyia från den.
Lugna dig. Jag vill dig inget ont.
Det var du som hjälpte mig, när de där djuren gav sig på mig då jag fördes hit.
Fall inte i mina armar. Jag skiter med de där djuren.
För barnet.
Du ska åtminstone inte dö av hunger.
Du är inte brännmärkt.
- Är du en fri man? - Jag hör till Republiken som du.
- Men du går med Spartacus mot den? - Jag står upp för det rätta.
Det rätta? Spartacus vill förstöra allt vi håller kärt.
Då handlar han för sent.
Sulla tog min jord och min släkt och dödade alla som gjorde motstånd.
Och gav bort allt han stal till sina mest trogna män, alla romare som han.
En sån förlust måste ha varit tung under år som gått.
Jag vill se bördan bortlyft.
Jag trodde du var hjälplös, men kan du ändra solens gång och det förflutna?
Min man är romersk pretor och jag är viktig för honom-
-som hyllad dotter av min släkt och mitt barn arvinge till ätt och förmögenhet.
Spara skrytet till förnämare öron.
Jag kan inte befria dig. Vi skulle mista huvudet innan vi tagit tre steg.
Det ber jag inte om. Bara ett bud om var Spartacus håller mig.
Du behöver inte leva så här.
Allt som togs ifrån dig kan återlämnas efter en befallning av min man.
Allt det jag förlorat är inte litet.
Han ser till att det betalas och att du återfår ditt liv i utbyte mot mitt...
...och barnet jag bär.
- Säger hon att det är ditt? - Med stark visshet.
Hon är en svekfull orm, som talar med kluven tunga.
Hon kan ljuga om det här.
Minns du kvällen hos Batiatus när du förvandlade mig till en gyllene Apollon?
- För att ligga med romarinnan Licinia. - Hon hade Dianas mask.
Men under var det inte Licinia.
- Ilithyia. Varför sa du inte nåt? - Till vad nytta?
Ingen. Hade inte varit till nytta för dig nu heller.
Även om det är sant, skulle hon bara be dig hejda dig.
Hon är dum. Att veta att hon bär på arv som förnekats min hustru.
För Ilithyia i graven.
Lägg dem som torterats bredvid henne.
Att låta Glaber lida som han plågat mig, behöver jag mer än att andas.
Men att tillfoga samma sår... hur undviker jag då att bli som han.
En man min hustru skulle vända sig från.
- Jag visste inte att du åtrådde detta. - Vilken man skulle inte det?
Det var inte tillfället som lockade dig, utan tanken på olyckliga händelser.
- Min arvinges öde tynger mitt sinne. - Och din hustrus?
- Mindre värt att tänka på. - Är äktenskapet en så kylig inrättning?
En gång...
...brann kärleken mellan oss varm och ljus som middagssolen.
Men dagen har vänts i natt och förvisat gyllene minnen till skuggorna.
Jag vill värma dig i ljuset, som en man som du förtjänar.
Albinius värderade mig inte så högt.
Inte heller resten av senaten.
Se in i deras ögon när du visar upp Spartacus huvud och aktningen stiger.
Och min bror blir hämnad.
Om bara hans död inte smärtade dig så.
Smärtan minskar för varje dag. På grund av dig.
Och jag vill återgälda dig, om din hustru blir offer för Spartacus, som min bror.
Ditt bröst är fyllt av pengar och blod.
Välförtjänt efter dagens möda.
Vilka nyheter om Ilithyia gav mödan?
Du har pretorns öra. Har han inte redan fyllt ditt?
Hans upptagenhet av Seppia hindrar mig från samtal.
Å...ungdomens fräschör.
Är det konstigt att han föredrar hennes tungas smekning...
...framför ljudet av din?
Hennes fägring vissnar när Illythia återvänder.
Du drar stora växlar på osäker framtid.
- Har du inte funnit väg till Gannicus? - Tyvärr ligger den i dunkel.
Men inte i brist på ädel ansträngning.
Därifrån gav vi oss av från plats till plats...
...och förhörde med knytnäve och klinga.
Alltid samma svar.
Jag ska offra till gudarna och bönfalla dem om bättre svar.
Låt oss be tillsammans... och söka gudomlighet i varm omfamning.
Ilithyia och barnet hon bär måste hittas.
- Om de är borta... - Så vadå?
Kommer solen inte att gå över himlen? Sjunker elfenbensmånen i skummande hav?
Slå satmaran ur hågen som Glaber redan gjort...
Jag är inte din slav att bära hand på. En läxa jag trodde du lärt dig.
Förlåt.
Jag undrar om du menar det. Säg det igen.
- Förlåt. - Igen.
Förlåt.
Din ställning i huset sjunker. Snart är jag det enda mellan dig och avgrunden.
Den dagen kommer...
...när du erfar min andedräkt i nacken som en dyrbar gåva.
- Förstår du det, min älskade? - Ja.
En gudagåva...
Lucius.
- Vart är du på väg. - Att rena bekymrad själ.
Det vill jag också. Låt oss gå och samtala en stund.
Mannen öser sin vred på trä.
När jag riskerat allt för honom, för att hämnas och få slut på det här.
Du vågar nåt bara för att lätta ditt samvete.
Inga fler ska dödas för en dåraktig sak. Och jag vill inte se min broder stupa.
Det är vi inte längre.
Kan vi inte reparera bandet?
Man kan inte reparera en illusion. Vårt brödraskap. Min tillit till dig.
Nåt fullt av lögner och svek.
Tror du en enda dag förgår utan att jag förtärs av det?
Jag skulle ge mitt liv för Melitta om hon fick liv igen.
- Och jag skulle gladeligen ta det. - Vad hejdar dig?
Tvekar du och Spartacus av samma skäl? Oförmögna att hämnas när tillfälle ges?
Din död skulle inte återge mig henne.
Det vore bara en barmhärtighetsgärning för att befria dig från ditt dåd.
Då står jag alltså fördömd, tills dödsriket tar mig.
Du står för ingenting. Som du alltid har gjort.
Vi måste vänta tills Spartacus avlöser oss.
- Tiden går så långsamt. - Då måste vi skynda oss.
Är det så här ni står på vakt?
- Ursäkta, vi... - Ja, vi...bara...
Gå till sängs. Jag vaktar Ilithyia.
Tack.
Snälla. Får jag mer vatten?
Är det inte förfärligt? Att leva i saknad och fruktan?
Så är det att vara slav.
Snälla...för mitt barn.
Är det sant det du sa till Spartacus?
Jag svär vid gudarna.
Tar Spartacus mitt liv kommer barnets blod alltid att fläcka hans eget.
Han är en god man.
Han får inte förstöras av det här.
- Jag låter honom inte döda dig. - Hjälper du mig?
Ja, jag hjälper dig. Från den här förbannade världen.
Har du tappat vettet?
Jag gör det bara för att du ska slippa.
Tar du hennes liv kommer dådet att tynga varje andetag.
Så jag får inte välja utan du axlar det ödet själv?
Jag skulle acceptera det för att bespara ditt hjärta dådet.
Du känner inte mitt hjärta.
- Spartacus... - Lämna oss.
Jag vill tala nu.
Och se din tid här ta slut.
Du glöder som morgonsolen.
- Du måste ha sovit gott. - Knappast alls.
- Så tråkigt. - Det håller jag inte med om.
Jag fruktar att du kommer att göra det.
Ut.
Du får inte hota mig på det viset.
Jag hotar inte.
Jag bara varnar dig för den man du skänker din tillgivenhet.
- Dina ord vänder mig inte från honom. - Tid för ord har passerat.
Kom.
Jag har nåt mer påtagligt att visa dig.
- Var är pretorn? - I sin kammare.
Vad står på?
En man med nyheter om Ilithyia.
- Du påstår dig ha nyheter om min hustru? - Mer än påstår.
- Hon hålls av Spartacus. - Lever hon?
- För ögonblicket. - Hur vet du det här?
- Jag kommer från rebellens läger. - Är du en av hans män?
Jag är ingen flykting.
Bara en trött gammal man som söker den ro han kan före den eviga vilan.
Berätta var hon göms så blir du rikt belönad.
Din hustru skröt om din generositet och lovade återlämnande av min jord-
-som togs av skurken Sulla. Kan det ske?
- Det står i min makt. - Men min egen hustru då?
Mina barn? Mina bröder och systrar, alla mördade i Roms namn.
Står det i din makt att återge även dem, din förbannade fitta?
Bär hand på mig så dör din hustru.
Återvänder jag inte inom rimlig tid... så dör hon.
Försök följa efter mig...så dör hon.
- Vad vill Spartacus ha av mig? - Gaius...
Tala.
Du ska gå in i staden Atella till fots strax före soluppgången.
Tre av dina män får du ha med dig, Spartacus detsamma.
- Och Ilithyia? - Hon återges efteråt.
I utbyte mot en enda vagn, tungt lastad med rustningar och vapen.
- Ge vapen till Roms fiender? - Det är hans pris.
Ses dina trupper på vägen till Atella, kommer Spartacus-
-din hustru och barnet hon bär alltid var förlorade.
Nämnde jag inte nåt om att bära hand på mig?
Låt honom passera.
- Jag litar inte på det här. - Inte jag heller. Men vi måste handla.
- Gör i ordning en vagn. - Pretor, vi kan inte hjälpa dem-
-med medel att föra krig mot oss.
- Vilket val har Spartacus gett oss? - Det finns alltid val.
Nej.
Spartacus ger oss bara en väg. Och jag måste anträda den.
Jag är gammal men ingen dåre.
Jag bad om mycket när du gick in i vilddjurets lya.
Det var ett stort nöje att pissa i plytet på en pretor.
Spartacus?
Går Glaber med på villkoren?
Jag ska till Atella och få det gjort.
Vi tar hans vapen! Och hans liv!
Nej. Om vi inte håller ord visar vi oss inte bättre än romarna.
Vi ska hålla det.
Om tre är allt som får vara med dig, vill jag vara en av dem.
Liksom jag, trots sällskapet.
- Jag går också med. - Jag välkomnar ingen så varmt.
Men du är inte frisk efter arenans prövningar.
Jag går i hans ställe.
- För en sak du inte tror på? - Oenomaus tror på den.
Kanske en dag även jag.
Återvänd med goda vapen. Och era liv.
Det är vansinnigt att lita på Glaber.
Jag litar inte på honom. Jag litar på alla dem jag har med mig.
Vi ska göra det här tillsammans.
Och skaffa redskap att förgöra Glaber och hans armé.
Spartacus!
Åldringen påstår att du har min hustru.
Från hennes klänning. Man kan fortfarande känna hennes doft.
Nåt du kan ha tagit från en kropp du berövat livet.
Jag övervägde faktiskt det. Att döda henne.
Hennes blod på marken...
...som min hustrus blod spilldes.
- Ändå har du inte dödat henne. - Jag är inte du.
Jag tänker inte döda en kvinna för hennes makes dåraktiga handlingar.
Du ristade in mitt namn på en död mans bröst.
Du försökte ta mitt liv i Capua och igen på arenan.
Ändå viker du från det mest säkra tillfället att göra upp.
Jag viker inte från nåt. En dag tar jag ditt liv.
För fram vagnen.
Jag ångrar mycket...
...sen vi såg varandra första gången.
Jag hoppas inte att det här valet är ett bland dem.
Du ska omfamna din hustru igen. Och hon ska ge dig en arvinge.
Men när du ser in i barnets ögon ser du mig alltid avspeglas...
...och minns hur jag skonade livet på dem.
Du har rätt. Du är inte som jag.
Din hustru var hjärtat som slår i ditt bröst.
Du hade gjort allt för att se henne i livet.
Samtidigt som jag skulle göra samma sak...
...för att se dig död.
Döda dem!
Nu!
Ta skydd!
Salvius! Signalera!
Tillbaka!
- Du väntade länge med signalen. - Det drog ut på tiden.
Snabbt! Innan de återhämtar sig.
- Ge er av. Jag stannar ett tag. - Lucius!
Ge er av! Innan jag återfår vettet!
Det är i alla fall inte en romare som...
Låt dem inte nå skogen! Kom igen!
- Avsikten var aldrig en byteshandel? - Min avsikt var att döda Spartacus.
Ett öde han fortfarande undgår genom förräderi och lögner.
Du kommer snart att fånga honom.
På en hustrus bekostnad och välsignelsen hon bär på?
Jag gör gärna allt i min makt för att se honom död.
Ilithyia måste återvända. Gudarna har förutspått...
De kan stiga ner från himlen om de vill se henne vid liv!
De kommande dagarna ska jag sörja förlusten av hustru och barn...
...och hennes familjs öde.
Vi ska sörja med dig.
Jag ska gå och bada...
...och tvätta bort blod och besvärliga tankar.
Jag hämtar mer vin för att hjälpa dig komma över det.
Vet du vad han gjort?
Det han måste. Döda Spartacus.
Han har raserat världen. Och med det skälet att leva.
Dina skäl kanske. Mitt hjärta slår fortfarande.
Dina bröder då?
Gaius ska hämnas hans död.
Då borde han rannsaka sig själv.
- Det är väl din brors? - Jag trodde att slavarna tog det.
De är inte skyldiga.
Hur fick du tag i det?
Gudarna visade mig sanningen.
Gömd bland Ashurs skatter. Avlägsnade från kropparna-
-av dem han dödat.
- Ashur? - Han måste varit där den kvällen...
...när din bror dog.
Men han lyder bara order av Gaius Claudius Glaber.
Mycket har förlorats. Dem vi älskat...
...de vi alltid trodde skulle vara där för oss.
Med deras bortgång...
...brast länkarna till begär som inte var våra egna.
Utan ett sånt nederlag...
...skulle vi aldrig omfamna varandra.
Nej... Det skulle vi inte.
Ställ dig på knä.
Snälla...
Vet du hur det är...att älska?
Att vara fylld med lycka och hopp?
Att se den välsignelse återgäldas...
...i ögonen på den enda...
...som känner dig innerst inne?
Det tog din make från mig.
Jag vill ta samma sak från honom.
Ändå väljer han hämnden på mig i stället för ditt liv.
Ingen skulle vinna på att döda dig.
Han älskar dig inte som jag älskade min hustru.
Låter du mig leva?
Se det inte som vänlighet.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator och Simontax
www.SweSUB.nu - Ni vet varför!